Наміри студентів з фізичної терапії та ерготерапії щодо їх професійного спрямування: крос-секційне дослідження - Панковець, А.В.; Вернігор, Ю.Г.; Юрочко, Т.П.; Лазарєва, О.Б. (Україна. Здоров’я нації, 2025)
Незважаючи на значну кількість випускників спеціальності «Терапія та реабілітація» (спільна спеціальність для студентів з фізичної терапії, ерготерапії та їх асистентів в Україні), в державних та комунальних закладах охорони здоров’я наявні сотні вакантних місць для цих фахівців по всій країні. В той же час, досить незначна кількість фахівців, порівняно з загальною кількістю випускників, працевлаштовані на відповідних посадах. Незважаючи на значні зусилля по формуванню сучасної системи реабілітації, ми досі не розуміємо, чому більша частина фахівців працюють не за фахом, або працюють не офіційно.Інакше кажучи, ми не знаємо, куди зникають тисячі нових спеціалістів. З моменту впровадження цих спеціальностей, в Україні було опубліковано лише два дослідження мотивації студентів щодо вибору професії в реабілітації. Відповідно, майже нічого не відомо про професійні наміри та мотивацію студентів.Метою нашого дослідження було визначення намірів студентів спеціальності «Терапія та реабілітація» щодо майбутнього професійного спрямування та працевлаштування. Матеріали та методи. Дослідження мало крос-секційний дизайн. Збір даних відбувався у травні 2024 року шляхом онлайн опитування студентів спеціальності «Терапія та реабілітація» усіх курсів навчання. З цією метою в базі ЄДЕБО було відібрано 10 закладів вищої освіти (ЗВО), спираючись на кількість студентів, форму власності закладу та його спеціалізацію. Статистична обробка виконувалася у IBM SPSS Statistics (Version 21) шляхом розрахунку частки респондентів за відповідними характеристиками.Результати. Ми проаналізували дані 340 респондентів з 10 ЗВО. Частка респондентів жіночої статі склала 72%, бакалаврів – 65%, студентів державних ЗВО – 81%, студентів медичних ЗВО – 47%. Середній відсоток відповідей серед загальної кількості студентів відібраних ЗВО склав 12% (мін. 3%, макс. 48%). Загалом 88% респондентів мали намір продовжити роботу за фахом, проте лише 58% готові були працювати в державних або комунальних закладах охорони здоров’я. 28% опитаних мали намір використовувати недоказові методи реабілітації, такі як остеопатія, вплив на енергії тощо. Лише 56% магістрів та 13% бакалаврів на момент опитування були працевлаштовані в якості фізичних терапевтів, ерготерапевтів або ї асистентів. Більше половини опитаних студентів були не задоволені якістю знань та навичок, отриманих в університеті. У той же час, 83% бакалаврів повідомили про намір в подальшому отримувати магістерський ступінь.Вибір напрямків майбутньої практики був нерівномірний. Ортопедична реабілітація була обрана 51% студентів. В той же час деякі інші напрямки обиралися менше ніж 10% студентів (онкологія, опіки, реанімація тощо).Жінки частіше обирали роботу в педіатрії, порівняно з чоловіками (38% та 11%, відповідно). В той же час чоловіки частіше за жінок обирали роботу спортивних тренерів (20% та 8%, відповідно) та реабілітації у спорті (37% та 18%, відповідно). Бакалаври частіше, порівняно з магістрами, обирали роботу в сфері SPA та масажу (26% та 10%, відповідно), тренерів (15% та 5%, відповідно) та реабілітації у спорті (27% та 17%, відповідно). Намір працювати лише у приватних закладах, а не комунальних чи державних, більше мали ті студенти, які обирали роботу у сфері тренувань (21% та 7%, відповідно), масажу та SPA (28% та 17%), фітнесу (14% та 7%) та реабілітації у спорті (27% та 17%). Відповідно, роботу лише у приватних закладах частіше обирали чоловіки порівняно з жінками (45% та 30%). Висновки. Незадоволені потреби комунальних та державних закладів охорони здоров’я у фахівцях з реабілітації можуть свідчити про прагнення фахівців до незалежної практики або практики у кращих умовах, ніж можуть надати ці заклади.Низька прихильність студентів до науково-доказової практики може ще більше підсилювати нестачу кваліфікованих кадрів.Зміни в процесі підготовки фахівців, особливо щодо клінічної практики, може покращити ситуацію з залучення студентів до менш популярних напрямків реабілітації, таких як онкологія, опіки, реанімація, а також покращити їх прихильність до науково-доказової практики.