Вартість лікування та реабілітації військовослужбовців з ампутацією після мінно-вибухової травми - Шевченко, М.В.; Юрочко, Т.П.; Майструк, П.О.; Скрипнікова, О.С.; Оберняк, А.О. (Україна. Здоров’я нації, 2025)
Мета: вивчення «портрету» військовослужбовців з ампутаціями внаслідок мінно-вибухових травм та обрахунок витрат на їх лікування та реабілітацію у спеціалізованому закладі, який надає висококваліфіковану стаціонарну допомогу.Матеріали та методи. Дослідження проведено серед військовослужбовців, які проходили лікування і реабілітацію у клінічній лікарні «Феофанія» Державного управління справами з вересня 2022 р. по червень 2024 р. (усього 46 осіб). Для проведення дослідження використано такі методи: підрахунку загальних витрат на конкретне захворювання (Cost-of-illnes), економічний аналіз. Витрати на протезування у зв’язку з ампутаціями до розрахунків не аналізувалися.Результати. Вибірка пацієнтів складалася з 46 пацієнтів (військовослужбовців), які отримали мінно-вибухове поранення під час виконання бойових завдань. Усі пацієнти перебували на лікуванні з вересня 2022 р. по червень 2024 р. Віковий діапазон пацієнтів варіювався від 21 до 58 років (середній вік – 36,7 року). Найбільша кількість пацієнтів з ампутаціями припадала на вікову групу 31–40 років. Термін від моменту травми до госпіталізації у спеціалізований стаціонарний заклад становив від 48 годин до 22 днів (з урахуванням етапів медичної евакуації). Зафіксовано факти повторної госпіталізації серед досліджуваного контингенту (10,9%); середній час між повторними госпіталізаціями становив 68,2 дні. Серед найбільш поширених причин повторних госпіталізацій – больовий синдром у вигляді фантомного та/або ноцицептивного болю. У середньому на одного пацієнта припадало 1,2 ампутацій. Більшості пацієнтів ампутації були проведені на попередніх етапах лікування (37 пацієнтів, або 67,3%); 18 пацієнтам (32,7%) були проведені первинні чи повторні ампутації безпосередньо у закладі. Установлено, що ампутації нижніх кінцівок зустрічалися у респондентів значно частіше, ніж верхніх. Середній термін перебування пацієнтів на лікуванні і реабілітації становив 144 дні (медіана 120 днів).Пацієнти у досліджуваній вибірці потребували значної кількості лабораторних та інструментальних досліджень. Розрахункові загальні витрати на лабораторну діагностику становили 1,6 млн грн. Переважна більшість пацієнтів потребувала проведення складних інструментальних досліджень під час лікування, зокрема комп’ютерної томографії, яка використовувалася найчастіше, оскільки більшість пацієнтів мала металеві осколки у тілі. Розрахункові загальні витрати на інструментальну діагностику становили близько 1,2 млн грн на всіх пацієнтів з ампутаціями внаслідок мінно-вибухової бойової травми, у т. ч. витрати на КТ – 760 тис грн (65,3% серед усіх витрат на інструментальну діагностику).Більшість пацієнтів потребувала під час лікування лікарських засобів для менеджменту болю після ампутації. У середньому витрати на знеболювальні становили близько 15 тис грн для одного пацієнта. У цілому згідно з проведеними розрахунками сумарні витрати на лікування 46 пацієнтів із міно-вибуховими травмами (ампутаціями) становили 28 893 861 грн ≈29,0 млн грн. Із них найбільшу частку становили витрати на перебування в стаціонарі (45%), лабораторні та інструментальні дослідження (9,1%) та лікарські засоби (28,6%). У розрахунку на одного пацієнта витрати становили 628 тис грн.Висновки. Установлено, що за військових конфліктів чи операцій в інших країнах понад 50% припадає на міно-вибухові ураження і травми. Сформовано портрет військовослужбовця з ампутаціями внаслідок мінно-вибухових травм і поранень, які проходили лікування та реабілітацію у клінічній лікарні «Феофанія» ДУС. Пацієнти мали множинні травми з ампутаціями (1,2 ампутації на одного пацієнта). Згідно з проведеними розрахунками, загальні витрати на лікування і реабілітацію військо- вослужбовців з ампутаціями (без урахування витрат на протезування) у досліджуваній вибірці становили понад 28,9 млн грн (у цінах 2024 р.), що в середньому на одного пацієнта 628 тис грн. Це в рази перевищує обсяги відшкодування витрат на лікування таких пацієнтів за програмою медичних гарантій. Отримані дані свідчать про потребу у значних фінансових ресурсах для покриття фактичних витрат закладів на надання стаціонарної медичної допомоги.