Некоректність використання індексу маси тіла як критерію діагностики надмірної маси тіла та ожиріння у дітей - Паламарчук, О.С.; Лукащук, С.В.; Сливка, Я.І.; Дербак, М.А.; Ганич, О.Т. (Україна. Здоров’я нації, 2024)
Мета: співставлення показників ІМТ у дітей із надмірною масою тіла та ожирінням за даними біоімпедансного обстеження з урахуванням не тільки вмісту жирових мас, а й умісту скелетних м’язів та оцінки їхньої сили за допомогою стандартного кистьового ізометричного тесту. Матеріали та методи. До дослідження було залучено 222 дитини віком від 9 до 14 років. Біоімпедансне дослідження проводилося за допомогою біоелектричного імпедансного аналізатору TANITA МC-780 MA (Японія). Сила скелетних м’язів оцінювалася з використанням стандартизованого кистьового ізометричного тесту за допомогою цифрового кистьового динамометра Handexer Grip Strength Tester (США). Статистична вірогідність відмінностей між підгрупами оцінювалася за допомогою критерію Стьюдента для незалежних вибірок за рівня значимості р < 0,05 за допомогою статистичного програмного пакету Minitab® 21.3.1 (freeware version). Результати. Аналіз отриманих даних як у дівчат, так і у хлопчиків показав, що середнє значення ІМТ у всіх трьох обстежених підгрупах статистично вірогідно не відрізнялося, що, на нашу думку підтверджує, що цей показник не може релевантно відобразити особливості компонентного складу тіла обстежених осіб. Цей висновок підтверджується тим, що знайдено високодостовірні відмінності між середнім значенням показника ВМЖ% в усіх трьох підгрупах, як у хлопчиків, так і у дівчат, за близьких значень ІМТ. Що стосується показників умісту скелетних м’язів, то найінформативнішими з них виявилися індекс м’язів кінцівок (ІМК) та відсотковий уміст м’язів кінцівок (ВМК), які чітко дають змогу віддиференціювати дітей із саркопенією від тих обстежених, що мають нормальний уміст скелетних м’язів. Висновки. 1. Індекс маси тіла не може вважатися коректним діагностичним критерієм для діагностики надмірної маси тіла та ожиріння у дітей, оскільки він завищує діагностику цих станів у випадку великої м’язової маси і, навпаки, занижує їх виявлення при саркопенічному ожирінні. 2. Для діагностики надмірної маси тіла та ожиріння і виявлення осіб, що входять у групу кардіо-метаболічного ризику, доцільно використовувати визначення компонентного складу тіла за допомогою біоімпедансометрії.